Par sekundi je između ovoga i sledećeg života.
Gde se može desiti nešto neobično.
Gde nema laži.
Ali u ovom životu postoji toliko laži.
Najveća laž na koju nasedamo
ja da imamo kontrolu.
Ja nikad nisam imao kontrolu.
Samo sam mislio da je imam.
Kontrola je iluzija. - Ne mogu više ovo.
Nisam mogao zaustaviti ono što se desilo.
Ne možemo se pretvarati da se ovo ne dešava!
Uvek sam bio bespomoćan.
Kad sam to shvatio,
nije bilo povratka.
Izgradio sam svoj toranj od slonovače,
izgradio sam ga što sam više mogao.
Imao sam sve.
Bio sam nepobediv.
Ali onda sam povučen dole.
Svi mi idemo istim putem.
Nema "ako", već samo "kad".
Pravo na dole.
Idiote jebeni!
Ne znam šta će sada biti.
I šta nađemo dole u dubinama?
Sopstvene demone.
Oni nikad nisu otišli.
Sedeli su tu.
Strpljivo. Znajući da ćemo se vratiti.
Izvini, prijatelju.
Ne smeš biti ovde.
Ti znaš šta dolazi.
Ti znaš šta je ovo. Znaš da je sve tvoja krivica.
Šta je moja krivica? - Ona ti nikad neće oprostiti.
Nisam mogao zaustaviti ono što se desilo.
Moj život je bio ogromna slagalica.
Svaki dan sam slagao delove.
Da stvorim savršenu sliku.
Ali nedostajao je deo.
A neki su delovi važniji od drugih
i ne bi trebali zaboravljati to.
Ne sećam se da si ikad došao kući u ovo doba dana.
Uzeo sam slobodno popodne.
Za sve postoji prvi put.
Šta se desilo drvetu? - Ne znam.
Nedostajao si mi.
Drago mi je što si došao kući ranije.
I ti si meni nedostajala.
Doneću ti čašu vina.
Neki delovi su važniji od ostalih.
Je li se Ana vratila? Umirem od želje da je vidim.
Sad je sigurno u autobusu. Trebala bi stići svakog trenutka.
Kako ide škola?
Nešto si rekao?
Šta? Ne, nije bitno.
Dolaziš li? - Da.
Vreme leči rane, kažu.
Ali šta ako su svi satovi prestali da kucaju?
Šta ako je vreme već iscurilo?
Samo moramo prebroditi ovo.
Reci. - Nema šta da se kaže.
Ima da se kaže svašta, samo moramo početi.
Dobro sam. - Nisi dobro.
Samo trebam... - Šta?
Šta trebaš?
Moram na vazduh.
Još ih čujem.
Sećam se hodnika i stranca u maloj kancelariji.
Sećam se par njegovih, dobro uvežbanih reči.
Te reči su uništile sve.
Čitav moj svet.
U jednom su trenutku srušile sve što sam izgradio.
Ukrale su mi budućnost.
Nisam mogao pobeći od zvuka tih reči.
Beskonačno su se ponavljale.
Tada sam znao da sam istinski...
Ali onda...
Dok sam pažljivo slušao,
čuo sam još jedan zvuk na povetarcu.
Zvuk koji me poziva kući.
Zvuk koji bi mi mogao dati drugu priliku.
Da li je postojala druga prilika?
To zvuči sjajno.
Oboje znamo da je bilo užasno.
Bilo je dobro.
Moraš nastaviti dalje. Ne možeš odustati.
Kad stvari postanu teške. Da, znam, tata.
To je istina.
Postala si bolja u ovih zadnjih par meseci. - Nisam.
Jesi.
Izgleda da neću dobiti zagrljaj.
Pošto te nisam video više od dve nedelje.
Prošlo je i više od toga.
Jedva i da te viđam. Stalno radiš.
Znam.
Sad sam ovde. Celi vikend.
I onda se nećeš zadugo vratiti.
To će se promeniti. Videćeš.
Šta kažeš na zagrljaj?
Hladan si.
Zašto si tako hladan? - Bila je zima pored jezera.
Završi vežbu, pa ćemo jesti. - Dobro.
Odlično.
Kako je bilo u šetnji?
Bilo je dobro.
Zašto toliko mrzi klavir?
Jesi li izgubio sluh? Mrzi ga, jer nema pojma o sviranju.
Tvoja ideja je bila da počne. - Vratimo se unazad.
Tvoja je ideja bila da počne. - Je li?
Sad je moja ideja da treba da prestane.
Mislim, slušaj to. - Stalno to slušam.
Sreća da nisam na lekovima.
Ana!
Dosta je, mila.
Možeš da ideš da radiš domaći.
Hvala Bogu!
Dolazi oluja.
Da.
Šta misliš o tome da prodamo...
Klavir? - Ti to ozbiljno?
Da. - Šta bi sa ne odustajanjem?
U ovom slučaju, odustani.
Hvala, tata. - Nema na čemu.
Šta radiš? - Matematiku. - Matematiku?
Nemam pojma o matematici.
Tvojoj mami dobro ide.
Dolazi oluja.
Velika. - Proći će.
Ne brini.
Moje drvo je umrlo.
Da, znam.
Žao mi je.
Nesreća je kada umre drvo oskoruše.
Oskoruša nas štiti.
Od čega nas štiti? - Loših stvari.
Kojih loših stvari?
Znaš kojih, tata.
Ne mogu da veroujem da još uvek imaš ovo.
To je prva stvar koju si mi kupio. - Je li?
Nigde on ne ide.
Nego, završi domaći,
pa ćemo jesti. Umirem od gladi.
Mama je pripremila iznenađenje.
Ja odoh da se presvučem. - Zar ne znaš šta dolazi?
Šta?
Razmazićeš nas. - Ne zaslužujete moju genijalnost.
Zaslužujemo.
Hvala, dušo. - Izvoli. - Izgleda neverovatno.
Hvala. - Ovo je dobro.
Izvini, trebala sam da sačekam. - U redu je, jedi.
Ali prvo...
Za sjajan vikend. - Za sjajan vikend. - Za sjajan vikend.
A tvoja majka ponekad uopšte ne počinje.
Ne slušaj ga.
Vino je predivno. Mogu li dobiti još, Klaudija?
Je li to molim ili... - Definitivno je molim.
Šta je to, dođavola?
Šta je?
Ništa.
Pogledaću. U redu je.
Isuse Hriste! Šta je to?
Oluja.
Ti to mene zajebavaš?
To je eksplozija.
Šta da radimo?
Da je eksplozija, ne bismo stajali ovde i pričali o njoj,
bili bi mrtvi. - Šta je onda?
Rekao sam ti. To je samo oluja. Proći će.
Idi do Ane. Reci joj da su Rusi još u Rusiji.
To je samo oluja, dušo. Uskoro će proći.
Idem da proverim vremensku prognozu.
Šta je ovo?
Tata! Moraš da uđeš!
To je samo oluja, dušo. Uđi unutra. - Moraš da uđeš. U pitanju je mama.
Nešto nije u redu sa njom. U trpezariji je.
Šta je bilo?
Reci mi šta je...
Šta je?
Šta?
Moramo samo prebroditi ovo. - Prebroditi šta, draga?
Šta god da se desi. - U redu je.
Samo... - Ne znam šta će biti.
Ne znam šta će nam se desiti.
Ne znam o čemu pričaš. Hajde...
Ne! - Hajde. - Ne možemo se pretvarati da se ovo ne dešava!
U redu je.
Dobro sam.
Dobro sam. Samo mi daj trenutak.
Mama.
U redu je. Dođi, Ana. U redu je, mila.
U redu je. Mama je samo imala loš dan.
Rasplakala sam je.
Šta? Kako to misliš? Zašto si je rasplakala? - Znaš zašto, tata.
Volim te.
Hajde da nađemo lampu? Hoćemo li?
Hajde, nađimo lampu.
Ovde je sve u redu.
Hajde da nađemo mamu.
Jesi li dobro?
Šta si mislila kad si malopre rekla da ne znaš šta će biti?
Znaš ti šta sam mislila.
Šta je sa tobom?
Znaš tačno na šta sam mislila.
Ana, zatvori vrata!
Ana.
Sve je umrlo.
Sačekaj nas u sobi za odmor. Doći ćemo za minut.
Ne želim. - Samo idi.
Moram pozvati nekoga.
Sranje. Imaš li svoj telefon? - U kuhinji je. Koga zoveš?
Ne znam. Jebenu policiju. Idi vidi je li ona dobro.
Nema mreže
Halo?
Znaš ti o čemu se ovde radi. - Molim?
Nije još puno ostalo. Još samo malo.
Znaš gde si i šta moraš uraditi.
Moraš me slušati.
Moraš slušati nju.
Halo?
Halo? Jebote.
Ana.
Za Boga miloga.
Moraš ući unutra.
Nešto je tamo, tata.
Ispod onih oblaka.
Znam da to još ne možeš da vidiš.
Nisi ti kriv.
Ne znam o čemu pričaš.
Tamo je.
Neće da ode.
Tako mi je hladno. - Hajde, mila, idemo.
Rekoh, vratimo se u kuću!
Ana, idemo, odmah! Odmah!
Idi.
Šta su uradili?
Moramo ostati unutra. Jesu li prozori i vrata zatvoreni? - Da.
Mislim da je nešto u vazduhu.
Da malo osvetlimo ovo mesto?
Da upalimo sveće? Da? Hajdemo onda.
Biću u kuhinji.
Jesi li dobro? - Jesam.
Ona zna zašto je drvo umrlo.
Kako to misliš? - Zar ne vidiš šta se dešava?
Tamo napoju? - To je samo oluja, mila.
Sladoled. Baš dobra ideja. - Naravno. Hoćeš? - Da. - Da.
Ne ti. Popričaću nakratko sa tatom.
Šta je rekla policija? - Veze ne rade. Nisam ih mogao dobiti.
Nema interneta, ničega. - Čula sam da pričaš sa nekim.
Ne. To nije bilo ništa.
Onda moramo otići po pomoć. - Ne možemo izaći napolje. Videla si to.
Mislim da je nešto zatrovalo vazduh.
Moramo čekati. - Šta da čekamo? Ući će u kuću.
Jesi li dobro, mila? - Hladno mi je.
Onda sladoled i nije bio dobra ideja, zar ne?
Da ti donesem deblji džemper?
Gde je mama? - Ovde sam, mila.
Je li to dobro?
Hladno mi je.
Doneću joj džemper.
Nikad nisi bio tu kad si mi bio potreban.
Šta?
Šta si rekla?
Nisam rekla ništa. - Nije progovorila.
Tata! Boli! - Ana?
Tata, potreban si mi ovde! - Ana!
Ana! - Tata, boli!
Šta je? Šta vičeš? Ona je ovde.
Upravo sam je čuo gore.
Tata. - Ne... - Jako me boli.
Šta je bilo, tata?
Aleks, šta je?
Žao mi je.
Nije mi dobro. - Tako je počelo.
Šta?
Šta je počelo? - Volim te.
Uvek ću te voleti.
Mama?
Šta mama radi sada?
Ostani ovde. Ne mrdaj.
Klaudija, šta dođavola to radiš? - Jebeno drvo!
Zato se sve ovo dešava! Ne želim
ovo sranje u mom vrtu!
Prestani!
- Trebalo je da nas štiti!
Prestani!
Nisam se vratio da te gledam takvu! - Vratio?
Kako to misliš? - Ne znam, jebote!
Ali ne možemo biti ovde, moramo biti unutra!
Ana je tamo! - Ona nije u kući.
Šta? - Zar nisi čuo šta su nam rekli u onoj sobi?
Nisi čuo šta se mora desiti?
Ne znam o čemu pričaš.
Kakva jebena soba? - Ne možeš se pretvarati da se ovo ne dešava.
Moraš se suočiti sa tim.
Moram potražiti Anu. - Nije ovde, idiote jebeni!
Ako nećeš da ideš sa mnom, u redu. Ja moram da idem.
Kuda da idem? Ne znam šta hoćeš da kažeš!
Jebote, Aleks! - Šta je sa tobom?
Ne možeš da ideš napolje! Rekao sam ti!
Ne mogu uraditi ništa. Ali ipak moram biti tamo.
Kuda ćeš? - Ne mogu vas oboje paziti.
Ne mogu ja više ovo.
Moram biti tamo.
Radili smo ovo pre.
Ovo si mi već rekla. Kuda ćeš?
Nisam se vratio da te gledam takvu! - Vratio?
Kako to misliš? - Ne znam, jebote!
Zašto nas je ostavila?
Otišla je po pomoć. Rekao sam ti.
Zašto nismo pošli sa njom? - Jer je bolje da ostanemo ovde.
Zašto?
Ana...
Dođi i uhvati me za ruku. - Zašto? - Uradi to.
To je on!
Sačekaj ovde. Drži to. - Ne prilazi mu, tata!
Tata!
Ne ovde. Dođi.
Dole u podrum. - Mrzim biti dole!
Idi dole. Brzo.
Ne želim da ideš dole. - Uradi kako ti kažem.
Smrzavam se.
Biće ti dobro.
Doći će ovde dole, tata. - Ne, ovde smo sigurni.
U redu je. U redu je, mila.
Sekira mu ne može ništa, tata.
Znam šta je ovo.
Pogledaj me. - Tata... - Pogledaj me.
Skoncentriši se. Gledaj u mene. Možemo učiniti da ovo nestane.
Možemo učiniti da on nestane. Samo nastavi da gledaš u mene. Gledaj me.
Možemo učiniti da ovo nestane. Samo me gledaj.
Vidiš?
U redu?
Otišao je.
Ali vratiće se. - Neće. Veruj mi.
Da pogledam. U redu? - U redu.
Ana? U redu je, mila. Otišao je.
Mila? Ana? Mila?
To je prelepo.
Ko je to?
Stranac.
Koji stranac?
Ne znam. Ali ne volim ga.
Zašto si ga onda nacrtala? - Crtam onako kako je.
Prvo dolaze oblaci, pa onda on. - Šta hoće on?
Znaš ti šta on hoće.
Tata!
Ana! Dušo...
Jesi li dobro? Možeš li pričati?
Puno me boli.
Šta boli, mila? Šta je?
Stomak. - Stomak?
Hajde da te onda odvedemo odavde.
Mila, možeš li se micati?
Hajde, mila. Idemo. Zagrli me. Idemo gore.
U redu.
Čula sam neki glas kako šapuće. - Jesi li?
Rekao mi je da više ne pripadam ovde.
Nije me uzeo, samo me ostavio.
To je zato jer ti je mesto uz mene.
Ja te nikad neću pustiti.
U redu?
Tako je. Dobro ti je, mila.
Lezi tu na trenutak. U redu?
Tako je. Ostani tu na trenutak.
U redu, mila.
Halo? - Aleks.
Klaudija? - Da.
Ovde sam. Upravo sam je videla. Spava.
Koga? - Anu. Šta misliš koga?
Ana je ovde sa mnom! - O čemu pričaš? - Bolesna je!
Moram je odvesti odavde! Ne možemo ostati ovde!
Hajde, dušo.
Tako je, ustani. Hajde.
U redu, mila. Biće ti dobro.
Uđi unutra. U redu, mila.
Biće ti dobro.
Eto ga.
Šta je ovo?
Put.
Samo je jedan put.
Svi ostali putevi su nestali.
Moraš se vratiti u kuću, tata. - Ne možemo se vratiti tamo.
Ne ja.
Ti.
Ti se moraš vratiti.
Ne mi, ti.
Hajde, mila. U redu je.
Hajde, srce.
Kakvo je ovo mesto, tata? - Ne znam, srce,
ali moramo naći pomoć. Halo?
Ima li koga tamo? Može li mi iko pomoći?
Halo?
Tu smo.
Tako je. U redu je, srce. Samo spavaj.
Izvinite.
Halo? - Da, gdine, kako vam mogu pomoći?
Je li ovo bolnica? - Naravno, gdine.
Kako vam mogu pomoći? - Ćerka mi je bolesna.
Da, gdine, sa doktorima je.
Mislim da ne razumete. Upravo smo ušli.
Ćerka mi je ovde. Treba nam pomoć.
Molim vas, slušajte...
Ćerka mi je bila tamo. Gde mi je ćerka?
Gde mi je nestala ćerka?
Doktori su sa njom, gdine. Sedite. Doktori će uskoro popričati sa vama.
Rekoh, gde ste je odveli?
Na šestom je spratu, gdine. Doktori će uskoro popričati sa vama.
Odjebite!
Ana! Gde si?
Aleks, smiri se. Sve će se uskoro završiti. - Ne!
Tata! Skini ih sa mene!
Zaustavi ih, tata! Nanose mi bol!
Molim te, tata.
Vadite me iz ovoga!
Vadite me iz ovoga, jebem vam!
Klaudija?
Jesi li to ti?
Klaudija... Za Boga miloga, vadi me odavde.
Moraš im dopustiti da urade ovo.
Mi je ne možemo spasiti, ali oni mogu.
Jesi li ih videla?
Znaš li šta će joj uraditi?
Za Boga miloga, pomozi mi. - Ne mogu to da uradim.
Moraš biti miran. Mi tu ništa ne možemo.
Bog ga jeb'o! - Ovde je već danima.
Čekali smo tebe.
Oni su sada sa njom. Ti ništa ne možeš uraditi.
Ako bi me izbavila odavde,
nanose mi bol.
Sešću sa tobom i čekaćemo
doktore da dođu, pa da možemo da je vidimo.
Moraš biti miran.
Obećavam.
Ne onako kao prošli put.
Jesi li poludela?
Moramo je naći, moramo je izvesti! - Ona više nije ovde.
Znaš to. - Ovde je i moram je naći.
Ja sam je doveo ovde!
Klaudija, dođi kod mene. Klaudija.
Dođi kod mene.
Nećeš je uzeti! Nećeš je uzeti, jebote!
Klaudija!
Tata! Nanose mi bol!
Molim te, ne daj im.
Možeš li mi pomoći?
Ostavili su me ovde.
Ne znam jesam li žedna, ali danima nisam ništa pila.
Samo su me ostavili ovde.
Tamo je bokal vode.
Pitaj jednu od sestara da dođe. Nisu bile ovde već nedeljama.
Zašto bi me ostavili ovde tek tako?
Ne osećam noge. Nešto nije u redu.
Mislim da ne smete to.
Pogledaj šta su mi uradili.
To oni rade.
To će uraditi i njoj. - Kome?
Ani.
Ovo će joj uraditi. Tvojoj devojčici.
Moraš mi da kažeš gde je ona.
Ne možeš to zaustaviti.
Sad je ne možeš vratiti. Ne možeš ništa da uradiš!
Ana!
4. SPRAT
Ne mogu te naći, srce.
Nemoj uzeti nju.
Uzmi mene.
Aleks?
Aleks, čuješ li me?
Ruke me bole.
Aleks, moraš da dođeš ovamo.
Samo idi prema meni.
Odlično.
Samo dođi.
Misli na Anu.
Samo dođi.
Uhvati me za ruku.
Kako se osećaš?
Ne znam.
Gde sam to ja?
Možeš li da stojiš?
Ana.
Gde je ona?
Moja žena... Klaudija?
Ana je bila ovde na odseku.
Bila?
Gde je ona?
Šta joj radite? - Sedi.
Ćerka ti je preminula.
Bio si uz nju. I ti i tvoja žena.
Sećaš li se toga?
Ali bila je ovde sa mnom.
Bila je ovde.
Gde mi je žena? - Čeka te kod kuće. - Ne!
Čekala je ovde u hodniku.
Zašto bi bila kod kuće? - Sprema večeru kod kuće.
Nije ni napuštala kuću.
Ne znam o čemu pričaš. - Ćerka ti je umrla od raka.
Znaš to.
Nismo mogli ništa da uradimo za nju. Umrla je pre tri meseca u ovoj bolnici.
Ali bila je sa mnom.
Ja sam je doveo ovde.
Jako mi je žao.
Znam.
Znam da je nema.
Ali malopre je bila ovde.
I dalje možeš pričati sa njom.
Unutra je. Čeka tebe.
Ali moraš odmah krenuti.
Pre nego što bude prekasno.
Nema puno vremena. - Rekao sam da je bila ovde.
Rekao sam.
Ana.
U redu je, tata.
Tako mi je žao.
Nisi ti kriv, tata.
Svi su bili dobri prema meni.
Doktori su me pazili.
Žao mi je što nisam bio tu.
Bio si.
Nisi ti kriv, tata.
Nisi mi ti dao bolest. Nisi mogao zaustaviti to. - Izvući ću te odavde.
Oboje znamo da ne možeš to.
Misliš da si loš tata. Da se zato sve ovo dešava.
Zato viđaš te čudne stvari. Ali nisi.
Znaš li zašto nisi bio loš tata?
Jer sam svaki dan znala da me voliš.
Puno te volim.
Znam.
I oduvek sam znala.
Volim i ja tebe.
Neću im dozvoliti da te uzmu.
Tata...
Moraš me poslušati. Nije ostalo puno vremena.
On nije došao po mene.
Došao je po tebe.
Šta? - Nisam ja u opasnosti, već ti.
Ne razumem, dušo.
Sećaš li se našeg omiljenog mesta?
Vrati se u našu baštensku kućicu pored jezera.
Ne mogu te ostaviti ovde. - Da, možeš.
I moraš. Moram uraditi ovo.
On mi ne može nauditi, tata.
Ali tebi može.
Ovde je zbog tebe. Moraš se vratiti u baštensku kućicu gde si naudio sebi.
Ne razumem.
Sećaš li se šta se desilo u baštenskoj kućici?
Sve stvari koje si video su se desile u par trenutaka otkad si povredio ruku.
Blizu je. Nemaš još puno.
Moraš me pustiti, tata.
Moraš me pustiti. - Ne.
Vrati se.
Volim te. - Ne.
Ne. Ne mogu se micati.
Bože, šta je ovo? - Vrati se u baštensku kućicu.
Ne.
Ne sme izgubiti oboje.
Moraš početi da dišeš.
Nisi ti kriv, tata.
Nisi mi ti dao bolest. - Klaudija!
Klaudija!
Meni ne može nauditi, ali tebi može.
Klaudija...
Ne! O, Bože!
Volim te.
Vrati se, tata.
Aleks, ostani uz mene! - Vrati se.
Ne mogu uspeti. - Ostani uz mene,
Ne može nas oboje izgubiti. - Ostani uz mene! Nećeš me ostaviti!
Nećeš me ostaviti.
Nećeš me ostaviti...
Aleks, čuješ li me? Ostani uz mene.
Na sigurnom si.
Volim te. - Žao mi je.
Samo se oporavi. Ne mogu vas oboje izgubiti.
To je i ona rekla.
Svaki sam dan znala da me voliš.
Sad upamti da ja tebe volim svaki dan.
Uvek ću biti uz tebe.
- Znam da hoćeš, srce.
Znam da hoćeš.
Idem da vidim mamu.
Možemo sanjati da ćemo živeti večno, ali to nije istina.
Životi nam vise o niti.
Ne smemo zaboraviti koliko smo krhki.
Nikad ne smemo zaboraviti
da je iznad nas
samo nebo.
preveo: adm1r
Obrada: suadnovic